- Tidigare... - Saker vi inte tänkt på på åratal...
...har ändå en förmåga att få oss att gråta.
- Kom du för pojken överlever du inte. - Frågan är hur många jag tar med mig.
Du vet vad du ska göra. Göm den där ingen kan hitta den.
Inte ens jag.
Det var en gång...
Krönet ligger bara några hundra steg bort.
- Kommer vi att se Pans gömställe? - Därifrån ser vi allt.
- Även dit där han gömmer din son. - Jag kunde ha poffat hit oss.
Vart? Har du nån aning om vad som finns här uppe?
Faror lurar överallt. Endast jag kan leda oss förbi.
Krok har bott här förr. Vi bör lyssna på honom.
- Här, du behöver vätska. - Tack, Mary Margaret.
"Mary Margaret" känns lite formellt.
Du får kalla mig "mamma". Du har gjort det förr.
- Det var förut, när... - ...vi höll på att dö.
Jag fattar.
Nej. Nej!
- Några törnen klarar jag. - Det är drömskugga.
Det är inte taggarna utan giftet som är farligt.
Växten är källan till gifterna jag använde på Den onde.
- Giftet som nästan dödade Gold? - Jag använde en koncentrerad dos.
Av den naturliga formen dör man långsammare och plågsammare.
Jag föreslår att vi går hitåt.
Vi går hitåt.
Din far är en klentrogen herre.
- Han är ovan vid att jobba med skurkar. - Här är det inte jag som är skurken.
Det ska inte Pan heller vara. Enligt sagorna jag hörde som barn.
De har fått det om bakfoten. Pan är den lömskaste skurk jag nånsin mött.
Berätta en sak, kära du. I de här sagorna...
Hurdan var jag? Bortsett från skurk. Stilig, det utgår jag ifrån.
Om man gillar vaxade mustascher och permanent.
Permanent är alltså nåt dåligt?
Här uppe! Vi klarade det.
- Pans tillhåll borde ligga precis... - Var då? Jag ser bara djungel.
Ja, Den mörka djungeln.
Den har vuxit mycket sen jag var här senast.
- Allt vandrande förgäves. - Krok må ha lett oss vilse...
...men vi har en bra position för att börja finkamma djungeln.
Den mörka djungeln vill man inte sätta foten i. Vi måste gå runt.
- Och då behöver vi samla krafter. - Vill du sova medan min son lider?
Ja, om ni vill leva tillräckligt länge för att rädda pojken.
- Allt väl? - Regina har rätt, Henry är därute.
Och Krok har rätt. Vi måste överleva för att kunna hämta honom.
Jag vet. Jag hoppas bara att vi inte kommer för sent.
Efter allt din far och jag har gått igenom finns det en sak vi lärt oss.
Det är aldrig för sent.
Nej... Nej!
Öppna den.
Försiktigt! Om du tappar mig ska jag ge dig fjorton års olycka!
- Ers majestät. - Stör mig inte här ute har jag sagt.
Tro mig, jag har inte stört er än. Vänta tills ni har sett det här.
- Väckte han henne?! - Ja.
En kyss av sann kärlek kan tydligen bryta alla förbannelser.
- Vill du gifta dig med mig? - Vad tror du?
Det lär bli ett sjuhelsikes bröllop. Inte ett öga torrt i hela kungariket.
Tig!
Låt oss ta tillbaka kungariket.
Vi får väl se...
Den onda drottningen mördade min far och gav mig en sömnförbannelse.
Men jag är inte den enda som har fått lida.
Hon har terroriserat oss alltför länge.
Detta kungarike tillhör inte henne. Det tillhör oss!
Vilka är redo att stå vid min sida och kämpa för det som är vårt?
Vilken modig armé du har samlat.
De är rädda för dig, men det är inte vi.
Varför inte? För att du och herden bröt min förbannelse?
Jag kom inte hit för att slåss. Jag erbjuder en uppgörelse.
- Se det som en förlovningspresent. - Snö, lyssna inte på...
- Ska du gifta dig med det där? - Vad vill du?
Jag vill att du ger upp dina anspråk på tronen.
Om du utropar mig till rättmätig härskare så får du, dvärgarna-
- och din så kallade prins fly tillbaka till hans gamla fårfarm.
- Exil? - Jag har försökt döda dig...
...och förbanna dig, men inget har fungerat. Jag har gjort allt fel.
Du måste vara vid liv. Du måste vara vaken.
Så att du kan tillbringa dina dagar i vetskap om att jag har tagit allt-
-som borde ha varit ditt.
Gå ner på knä och svär vid din fars grav att detta kungarike tillhör mig.
- Och om jag vägrar? - Då får nån betala priset.
Sluta!
- Klarade hon sig? - Ja.
Inte nästa gång. Du har till imorgon kväll på dig att avsäga dig tronen.
För varje dag du trotsar mig ska jag döda en av dina trogna undersåtar.
Sluta förneka vem du är, Snövit.
Du må ha varit prinsessa, men du kommer aldrig att bli drottning.
Hör ni, vakna!
Hör du det också?
Du är Emma, eller hur? Jag undrar varför inte de hör gråten.
- Vem är du? - Glömde jag presentera mig?
Jag är Peter. Peter Pan.
- Var är Henry? - Du är eldig. Jag gillar eld.
- Var är min son? - Henry är fortfarande vid liv.
- Varför tog du honom? - Han är speciell.
Jag vet, men det var inget svar. Vad ska du med honom till?
Jag kom för att inspektera motståndet. "Räddaren".
- Jag är inte besviken. - Vad händer nu?
- Ska jag aldrig få se Henry igen? - Jag ska hjälpa dig hitta honom.
Jag kan ge dig en karta.
En karta som leder dig rakt till din son.
Om det här är nån sorts fälla...
Jag är kanske inte så väluppfostrad, men jag håller alltid mina löften.
Vägen till Henry finns på detta pergament.
- Varför ger du mig det? - Det handlar inte om att hitta Henry.
Det handlar om hur. Och Emma...
Du är den enda som kan göra det.
- Det är tomt. - Du kommer bara att kunna läsa den...
...när du slutar förneka vem du verkligen är.
- Han gillar verkligen sina lekar. - Vilken lek? Det finns ju inget där.
Sa han att det är en karta så är det så.
Om jag bara slutar förneka mig kan vi läsa den.
- Hur vet vi att det inte är en fälla? - Det behövs inte.
Hela ön är en fälla.
- Inga spår efter honom. - Hur går det med kartan?
Inser ni inte vad han gör? Ju mer vi tjafsar desto mindre letar vi.
- Har du nån bättre idé? - Magi.
Har den ett lås så kan jag ta mig runt det.
- Pan sa att det måste vara jag. - Att bryta hans regler vore dumt.
- Sorgligt nog så håller jag med. - Du börjar visst gilla mig.
- Din magi är inte direkt smeksam. - Den kanske får kartan att sprängas.
- Den risken är jag villig att ta. - Inte jag.
Om jag ska lista ut det här måste jag göra som Pan sa.
Ge inte upp. Han spelar ett spel. Du kan vinna.
- Vi kan inte vinna. - Hur kan du överväga att ge efter?
Skulle hon sluta plåga landet om du försvann? Vem ska skydda folket?
Skyddade jag dem idag? Hon kommer inte att nöja sig med bönderna.
- Hon tänker ge sig på mina nära. - Jag ställer upp ändå.
- Även om det leder till döden. - Vilket det lär göra.
- Låt henne inte lura dig. - Hon har en poäng.
Jag är ingen drottning, ingen ledare.
Bara en flicka som rymt och blivit en bandit.
- Du är Snövit. - Ja, och sanningen är den...
...att jag inte ens vet vem det är.
- Men jag vill inte vara ensam. - Det kommer aldrig att ske.
Du har rätt. Om vi antar erbjudandet får vi alla leva tillsammans i exil.
Men åtminstone vid liv. Vi åker imorgon.
Snö! - Vi kan inte låta henne lämna sitt rike.
Vad spelar det dig för roll?
Med sann kärlek duger väl en gård lika bra som ett slott?
- Tror du att jag är ute efter kronan? - Det var du som sa det.
Okej, jag fattar. Jag är nykomling. Men jag vill bara Snös bästa.
Snygging, hon må älska dig men din utmejslade haka lurar inte oss.
Vi håller ögonen på dig.
- Är ni dvärgar med eller mot mig? - Butter var nog ganska tydlig.
Snö har redan bestämt sig. Vill du ändra på det så blir det utan oss.
Då får jag hitta ett annat sätt.
Är du här nu igen? Hjälpte jag dig inte att väcka din prinsessa nyss?
Nu behöver jag din hjälp igen. För länge sen fick du Snövit att minnas-
- efter att en formel förblindade henne. Jag vill att du gör det igen.
Vem där?
Visa dig!
Den där tillhör inte dig, kära du.
Belle...
Belle. Nu förstår jag inte... Hur tog du dig hit?
Jag trodde inte du klädde dig så där längre.
Detta är min framtid. Att bli Den onde igen.
Det är enda sättet att rädda mitt barnbarn.
Men du har inte blivit honom fullt ut. Det finns fortfarande hopp.
- Du är inte här på riktigt. - Givetvis inte.
- Jag är kvar i Storybrooke. - Mår du bra?
- Fungerade skyddsformeln? - Ja då, alla mår bra.
- Storybrooke är i säkerhet. - Tänk om du ljuger för att lura mig!
Hur vet jag att det inte är Pan som frambringat denna syn?
Det gjorde han inte. Det var du som gjorde det.
Frågan är varför?
- Du måste kunna få Snö att ändra sig. - Inte om hon själv inte vill kämpa.
Jag måste få henne att tro på nåt som jag redan vet.
- Att hon kan möta Regina och vinna. - Magi kan inte få folk att tro.
Det funkar tvärtom. Tro måste komma inifrån.
Drottningens erbjudande var rättvist. Gör er en tjänst och godta det.
Att härska är inte så kul som det låter. Fråga bara din storebror.
Men han dog ju. Fattar du poängen?
Nej, jag godtar inte ett nej.
Du måste ha nåt. Det har du alltid. Säg ditt pris.
- Spara pilarna till drottningen. - Jag har ju redan bestämt mig.
Jag pratade med Rumpelstiltskin.
Du vet bättre än nån annan att hans uppgörelser alltid har ett pris.
Ibland är det värt det. Utan honom hade du legat kvar i glaskistan.
- Vad sa han den här gången? - Han berättade om en legend.
Om ett magiskt vapen som kan hjälpa dig att återta kungariket.
Om han inte kan garantera att fler inte dör så är jag inte intresserad.
Vapnet är bara en halv dagsritt bort. Vi kan vara där innan solnedgången.
Det här vapnet...
Hur ska det hjälpa mig att besegra Regina?
Genom att visa henne vem du verkligen är.
Mitt namn är Emma Swan.
Lösningen på Pans gåta är nog lite mer komplicerad än så.
Dölj ingenting.
Jag är Henrys mor. Jag brukade bo i Boston och var en borgensperson.
- Jag är nu sheriff i Storybrooke. - Valet var riggat. Vad är det här?
Tror du inte att du utelämnar vissa saker?
Jag är dotter till Snövit och Drömprinsen.
Det gör mig tydligen till en produkt av sann kärlek.
Jag föddes i Den förtrollade skogen-
- och skickades genom en portal i ett träd för att bryta en förbannelse.
Och det lyckades eftersom...
- Du är... - Du behöver inte skämmas.
- Vad ska hon säga? - Ordet på R.
Jag är Räddaren.
Jag fattar inte. Jag sa ju att jag är Räddaren.
- Vi listar ut det. - Nej. Men jag kan.
Det finns nog inte nån karta. Men det kan ändå leda oss till Henry.
- Var inte magi en dålig idé? - Jag håller med prinsen.
Jag sa ju att vi börjar komma överens.
- Vad gör du? - En lokaliseringsformel.
Pergamentet tillhörde Pan. Det kan leda oss till honom.
Då ger vi oss alltså in i Den mörka djungeln ändå.
- Där man aldrig borde sätta sin fot? - Precis.
Du sa ju att du ville vara vår ledare, Emma.
Led oss.
Vet du varför du tog mig till ön?
- Ska inte du visa mig svaret? - Nej, det vet bara du.
Jag har ju redan sagt det. Jag har ingen aning.
Du håller tillbaka det. Vad är det du inte vill berätta?
Jag är feg. Jag är precis som min far.
Känns det inte bättre nu? Du vet varför jag är här.
- Du har alltid sett det goda hos mig. - Det gör jag fortfarande.
Även om du förnekar det så tror jag att du också ser det.
Så varför är jag här? Vad är det du brottas med?
Pan erbjöd mig en uppgörelse. Får han behålla Henry så låter han mig leva.
Pojken måste inte bli mitt fördärv.
- Du är rädd att välja själviskt. - Jag brukar ju göra det.
Du övergav din son Baelfire och har ångrat det i hela ditt liv.
Du måste inte göra detsamma mot Henry.
Att släppa taget om det förflutna är det första steget.
Den här var det sista min far gav mig.
Och vad hände med honom?
Han lämnade mig.
Om du inte vill upprepa hans misstag måste du släppa taget.
- Är ni redo att tacka mig? - Ja, faktiskt.
Om jag hade fått göra det tidigare hade vi kanske redan hittat honom.
Vänta, han är där. Pan... Jag känner hans självbelåtenhet.
Ska vi? Medan vi fortfarande har överraskningsmomentet på vår sida.
Var försiktig. Han må se ut som en pojke men han är en demon.
Vi fixar det här. Du fixar det här.
Vi är nästan framme.
Vi bör gå resten av vägen till fots.
Det här är första gången vi är ensamma sen du friade.
Det är svårt att ha ett privatliv när sju storebröder håller ögonen på en.
- De är beskyddande. - Så kan man kalla det.
- Har dvärgarna kört med dig? - De kallar mig "golddigger-herden".
Du kommer att charma dem precis som du charmade mig.
Så småningom.
Enligt Rumpelstiltskin finns vapnet som ska besegra Regina på kullen.
Vad sa Rumpel om vapnets kraft? Skapades det med mörk magi?
Nej, det smiddes av en god magiker. Han heter Merlin, från riket Camelot.
Här är det.
- Excalibur. - Det är så vackert.
- Det sitter fast. Vill du försöka? - Om du inte kunde, hur ska då jag?
Enligt legenden besitter endast rikets rättmätiga härskare...
- ...styrkan att befria klingan. - Jag har aldrig härskat.
Inte än. Försök nu.
Du ser. Du är detta kungarikes rättmätiga ledare.
Det är ingen här. Din formel kanske blev fel, Regina.
Visst, skyll på mig igen.
Hör ni, vänta lite.
Är det där... Henry!
Hej, Emma.
- Var är Henry? - Du bröt mot reglerna.
Det är inte schyst. Dålig stil.
- Jag förväntar mig mer av er, kapten. - Och det ska du få.
- Ge mig Henry. - Det kan jag inte.
Vet du inte att fuskare aldrig vinner?
Se upp för deras pilar. De är spetsade med drömskugga.
Mary Margaret!
- David! - Ingen fara.
Bakom dig!
- Länge sen vi sågs, kapten. - Inte tillräckligt länge.
Minns du vad jag gjorde med Rufio? Ditt öde blir ännu värre.
Var är Henry?!
Emma, hur mår du?
Kom ihåg vad jag sa. Kartan visar var Henry är.
Men bara när du slutar förneka vem du verkligen är. Jag ska hälsa från dig.
Drottningen kommer!
Är ni beredda?
- Vad hade ni egentligen för er idag? - Det får ni se.
Hoppas jag...
Nå, kära du. Har du packat väskorna?
Jag funderade på ditt erbjudande. Allt du sa var sant.
Jag, prinsen och dvärgarna kan hitta nån härlig plats att bo på.
Och det skulle bli ett underbart liv.
Men jag kan inte lämna mitt folk.
Inte med dig.
I så fall...
- Prinsen! - Du klarar det här.
Du drog svärdet ur stenen.
Släpp honom!
Du sa åt mig att sluta förneka vem jag är. Det är exakt vad jag gör.
Det här är mitt kungarike, och jag tänker kämpa för det!
- Då ses vi på slagfältet. - Vi kommer att vara redo.
- Ska jag inte ta en titt på det där? - Jag hade tur. Det hade inte jackan.
Oroa dig inte. Vi har nog större problem än så.
Låt honom inte knäcka dig. Vi har alla mött svåra motgångar.
- Hon har rätt. - Inte nu, tack.
Emma, vänta...
- Prata med mig. - Om vad?
- Vi hade chansen och förlorade. - Då måste man kämpa vidare.
- Du hörde Krok. Pan är en demon. - Och du är...
Vadå, en räddare? Om det stämde hade kartan redan visat oss vägen.
Du kanske har fått ditt verkliga jag om bakfoten.
Ibland tror vi oss känna oss själva-
- men behöver en knuff för att se verkligheten.
Pojken med kniven... Varför slutade du slåss?
- Han var ju bara en pojke. - Nej, det var nåt annat.
Jag såg det i dina ögon.
Varför slutade du? Varför?
När jag såg hans ansikte så såg jag mig själv.
Fortsätt.
Hans blick, fylld av förtvivlan.
Jag hade den när jag befann mig i fosterhemssystemet.
Bara en vilsen liten flicka som saknade betydelse-
- och aldrig trodde att hon skulle få nån.
En flicka som grät sig till sömns för att hon saknade sina föräldrar så.
Och som aldrig kunde förstå...
...varför de lämnade bort henne.
Sen hittade du oss, men då var det för sent.
På den här ön känner jag mig inte som...
...en hjälte eller en räddare.
Jag känner mig bara som det jag alltid har varit.
Föräldralös.
- Emma. - Vad är det?
Titta.
- Vad hände? - Du accepterade den du är.
- Förlåt. - Det gör inget. Det är ju sant.
Du var föräldralös. Det är mitt jobb att ändra på det.
Rumpelstiltskin!
- Rumpelstiltskin! - Vad vill du?
- Prata om din uppgörelse med prinsen. - Du får nog precisera dig lite.
Han letade efter nåt som kunde besegra drottningen.
Du berättade om Excalibur. Vad han än lovade dig i utbyte-
- så är jag beredd att betala det. Han får inte stå i skuld till dig.
- Så motbjudande romantiskt. - Vad lovade han dig?
- För dig har allt ett pris. - Visst bad prinsen om hjälp.
Men jag sa att jag inte hade nåt att erbjuda.
Hur kunde du då veta var Excalibur fanns?
Alla vet att det finns i Camelot.
Men det gör det inte.
Nu är det i min ägo.
Om det där vore Excalibur skulle jag inte kunna göra så här!
Svärdet är fejk. Risigt hantverk dessutom.
Men vad kan man vänta sig av en herde, ett av ull?
- Jag högg Regina. Det blev blodvite. - Nu får det vara nog med svammel!
- Nej, snälla! Det tillhörde min mor. - Och nu tillhör det mig.
Du har rätt i en sak. Allt har ett pris.
Inklusive slöseri med min tid.
Får vi göra dig sällskap?
Varsågoda.
- Vi är skyldiga dig en liten ursäkt. - Liten?
Bli inte girig. Ta emot den.
- Okej. - Vi borde inte ha tvivlat på dig.
Ni såg bara till hennes bästa.
Skål för en nystart.
Vi behöver prata.
Jag träffade Rumpelstiltskin. Du satte svärdet i stenen.
- Du gav mig ett "magiskt" svärd! - Du behövde tro på det jag visste.
- Så när jag stod upp mot Regina... - ...gjorde du det på egen hand.
Du hade det inom dig hela tiden. Du behövde bara...
...lite hjälp att inse det.
Men du behövde inte det.
Kartan fungerar. Vi vet var Henry är.
Vi är vid öns södra udde, i Den mörka djungeln. Pans läger ligger norrut.
- Det är där han har Henry. - Terrängen är inte lätt.
Vi kommer tveklöst att stöta på otrevliga hinder på vägen.
Förra gången klarade vi oss för att Pan lät oss. Vi behöver en ny plan.
- Nu ska han få dansa efter vår pipa. - Och om jag inte håller med?
Vi har störst chans om vi håller ihop.
Bäst för dig att du har rätt.
En strålande uppvisning i tålamod.
Det är vad som besegrar en otäck liten pojke.
- Är rom din lösning på allt? - Det gör då verkligen ingen skada.
- Hur lyckades du låsa upp kartan? - Jag gjorde som Pan sa.
- Så vem är du, Swan? - Det skulle du bra gärna vilja veta.
Det kanske jag får.
Ät inte de blå. Gratulerar. Du lyckades, du föräldralösa.
- Får jag kalla dig "vild flicka"? - Jag kommer ändå att hitta Henry.
Det räknar jag med. Det finns en anledning till att jag testade dig.
Du har inte förlåtit dina föräldrar för att de övergav dig.
Förneka det inte. Det har du inte. Det är bra, mycket bra.
När du hittar Henry kommer du att förstå honom.
- Vad ska det betyda? - Han har inte förlåtit dig heller.
När du väl hittar honom kommer han aldrig att vilja lämna den här ön.
- Vi får väl se. - Och vad gäller dig, Emma...
När vi är klara kommer du inte bara att känna dig föräldralös.
Du kommer att vara det.